- Miss Appleby? - Ja.
Jag heter Robert. Jag är er fars chaufför.
Tyvärr kunde er far inte komma.
Jag kan göra det.
Vet ni varför min far inte kom för att möta mig?
- Han är bortrest, miss. - Är han inte hemma i huset?
- Nej, han åkte för fyra dagar sen. - Vart då?
Jag visste inte att han åkt tills er mor berättade det.
Hon är min styvmor. Vi har inte träffats.
Har ni inte?
Hurdan är hon?
- Tja, det är nog inte min plats... - Snälla.
- Hon är min chefs fru. - Hur är hon som person?
Jag känner henne inte.
Ni måste veta något om henne. Ni kör henne.
Ibland. Oftast kör hon själv eller så ber hon dr Gerrard att köra henne.
- Vem är han? - Han är er fars doktor.
- Han är alltid över. - Jag visste inte att min far var sjuk.
- Jag är ledsen, jag borde inte... - Vad är fel med honom?
- Jag trodde att ni hade vetat om det. - Nej, jag visste ingenting.
Han har varit sjuk ett tag. Det var det som förvånade mig när...
- När vad? - Det kvittar, miss.
Jag förstår att ni inte varit till Frankrike på ett tag.
Tio år.
Vad är fel med min far?
Jag vet inte. Men vad det än är, måste han vara bra nu.
- Annars hade han inte åkt. - När kommer han tillbaka?
Mrs Appleby sa inte det.
Hejsan, Penny. Välkommen hem.
- Jane? - Du låter överraskad.
- Är jag inte vad du tänkt dig? - Förlåt. Jag måste låta oförskämd.
Inte alls. Ta den genom hallen, Robert-
-och kom tillbaka för miss Appleby.
- Var din resa utmattande? - Inte så vidare.
Det måste ha varit tröttsamt. Du reser inte mycket, eller?
- Nej, men det var spännande. - Bra.
Försiktigt, Robert.
Jag är rädd att trapporna är ett problem.
Vi har lagt en ramp där vi kunnat.
Du vill nog inte använda ytterdörren så mycket.
Vi har ordnat ett av dina fars rum åt dig.
Han använder det som ett vardagsrum och arbetsrum, Robert.
Det är väldigt bekvämt. Det har ett eget badrum.
Upp och hej.
Det ser fint ut.
Jag bad din far köpa nya gardiner och några stolar.
Jag hade ingen aning om hur mörkt allting var.
Män dekorerar alltid sina arbetsrum som ett viktorianskt mausoleum.
Vart är far, Jane?
Jag är fruktansvärt ledsen, raring. Det var oundvikligt.
Han fick åka iväg på en affär han jobbade på.
Jag försökte hindra honom, men du vet hur din far är.
Nej, faktiskt inte. Jag har inte sett honom på tio år.
- Tror inte jag skulle känna igen honom. - Det har jag tagit hand om.
Det togs för en månad sen.
- Ja, jag skulle känna igen honom. - Självklart skulle du det.
Ta in väskorna, Robert.
- Vart vill du ha dem, raring? - På sängen, tack.
- Vill du att jag packar upp åt dig? - Nej, jag klarar det, tack.
Något mer, madam?
Nej, det blir allt, tack. Jag behöver er inte igen.
Jag förmodar att du vill vara ensam nu.
Middag är vid klockan åtta. Jag hämtar dig. Vill du något, Penny-
- ringer den här klockan till köket och upp till mitt rum också.
Det är underbart att ha dig här.
Det betyder så mycket för mig.
Sen när mor dog, var det bara Maggie Frensham.
Jag vet att hon bara var min sköterska, men hon var mycket mer än det.
Vi var lika gamla, som systrar.
Folk tyckte att vi såg lika ut.
Jag älskade henne nog lika mycket som jag älskade min mor.
Är det därför du inte kom hem efter din mor dog?
Det här är inte mitt hem.
Förlåt. Jag vill inte låta oförskämd. Det är bara det...
Jag har aldrig träffat dig, och inte träffat min far på tio år-
- sedan mor tog mig till Italien för att bo där efter skilsmässan.
Italien var mitt hem. Jag växte upp där.
Så länge Maggie var med mig, var jag glad.
Och vad hände?
Hon drunknade.
Ingen vet hur. Hon var en bra simmare.
De sa att hon måste ha fått kramp.
Jag tog nästan livet av mig. Jag kände mig helt hjälplös.
I två år efter att mor dog, var Maggie allt jag hade, allting-
-och plötsligt var hon inte där längre.
Det kändes som att allting hände igår.
Dessa saker tar tid att reda ut sig själva, raring.
Trots allt har det bara gått tre veckor. Du kan inte ha kommit över det än.
Nej, självklart inte.
När far skrev och bad mig att komma och bo här, så...
Självklart gjorde han det. Du är hans dotter.
Men detta är erat hus, och jag var osäker på...
Jag föreslog att han skulle skriva till dig.
Tro mig, att ha dig här gör mig väldigt glad.
- Du är väldigt snäll. - Nonsens.
Förväntade du mig att vara som en elak styvmor i sagorna?
Jag vet faktiskt inte vad jag förväntade mig.
Det är synd att far inte kunde vara här.
Jag var så arg när han sa att han skulle åka iväg.
Han var sjuk.
Chauffören, Robert, sa att far var sjuk.
Jag undrar varför han sa det.
Det var inget fel med honom, ingenting alls.
Han sa något om en doktor. Doktor...
Åh, han menade Pierre Gerrard. Han är en doktor i byn.
Han kommer och spelar schack med din far.
- Jag ska tala med Robert. Han borde... - Nej, snälla.
Låt honom inte hamna i trubbel på grund av mig.
Okej, om det är så du vill ha det. Vill du ha mer kaffe?
Nej, tack.
Skulle du kunna ursäkta mig om jag gick och la mig nu, Jane?
Givetvis. Du måste vara utmattad.
Se på mig, beter mig som en gammal höna med sina små kycklingar.
Tack, Jane. Tack för allting.
Jag hoppas att du kan sova, Penny. Syrsorna är högljudda.
- Det är okej, jag gillar syrsor. - Ibland är de öronbedövande.
Far?
Hjälp! Hjälp! Hjälp!
Hjälp!
- Hur mår du, raring? - Ni är okej nu.
Slappna av, unga dam, det finns inget att jaga upp sig över.
Pierre. Pierre.
Det är okej, Jane. Ni blev lite skrämd, Penny.
Men ni måste inse att allt är bra. Ni är säker.
Vad gjorde du där ute? Hur ramlade du i?
Jag ramlade i bassängen.
Ja, Robert hörde dig. Han lyckades komma dit i tid.
- Far. - Far är borta. Det vet du.
Nej. Han är i sommarhuset. Jag såg honom.
- Men det kan han inte vara, Penny. - Han var död.
Ni hade en olycka, Penny, men ni måste försöka...
- Vem är ni? - Dr Gerrard, raring.
Han var död. Han var i sommarhuset, sittandes i en stol.
- Jag gick in och talade med honom. - Jag ska ge er något lugnande.
På morgonen, kommer allt att vara bra.
Men förstår ni inte vad jag försöker säga?
Min far är död. Hans kropp är i sommarhuset.
Snälla, raring. Snälla, du måste...
Behandla mig inte som om jag vore sinnessvag.
- Vad gör du? - Jag vill gå till sommarhuset nu.
Om det får dig att må bättre så.
- Vart är min stol? - På botten av bassängen.
Robert får upp den på morgonen.
Kan ni bära mig, snälla?
- Okej, öppna den. - Men den är alltid låst.
- Men den var öppen. - Den är alltid låst, Penny.
Det fanns ett ljus.
Det behövs inget ljus här, Penny.
Ta mig tillbaka nu.
Vi behöver er inte längre ikväll, tack, Robert.
- God natt, doktorn. - God natt.
- Hur mår ni nu? - Jag ber om ursäkt.
Inbillningen är en rätt lustig sak. Den spelar ovänliga trick ibland.
Det var nog utmattningen från resan.
Jag tänker ge er ett lugnande.
- Sömn är den bästa medicinen. - Om ni säger det så.
Ni kan ta den här nu.
Och om en timme, om ni inte kan sova, ta den här. Okej?
- God natt. - God natt.
Så där.
- Jag är ledsen, Jane. - Oroa dig inte.
Försök att sova lite.
God natt, Penny.
God natt.
Kom in.
Jag har med mig lite petit-déjeuner. Jag heter Marie.
Jag såg nog inte er här igår kväll.
Jag bor inte här, mademoiselle. Jag har ett hus i byn.
Kan ni se efter vad som händer med min stol?
- Er stol, mademoiselle? - Min rullstol.
God morgon, raring.
Hur tog du dig ut ur sängen?
Jag kröp.
Kröp du, Penny? Varför det?
Jag kunde inte sova.
Tog du inte den andra tabletten Pierre gav dig?
- Nej. - Varför inte?
Jag ville inte. När kommer min stol att vara redo, Jane?
Vill du att jag tar reda på det?
Garaget. Åh, god morgon, madam.
- Ja, om ungefär 10 minuter. - Tack, Robert.
Han städar upp den. Han tar hit den när den är redo.
Tack, Jane.
- Mår du bättre denna morgon? - Lite trött.
Jag var så orolig.
- Din far berättade... - Berättade vad?
- Åh, ingenting. - Snälla, Jane.
Han berättade hur du var som en liten flicka.
Fantasifull, äventyrlig, lätt...
- Neurotisk? - Nej, jag menade inte det.
Det var jag. Jag var rädd för allting.
Mörkret, vind, åska, blixtar.
- Det är de flesta barn. - De växer ur det.
Vad används sommarhuset till, Jane?
Vad du än tror att du såg igår kväll, Penny, raring-
-måste du inse var en inbillning.
Det vet jag. Jag är nyfiken över vad det används till.
Vi har gamla möbler där. Det används inte för något nuförtiden.
Jag måste ut den här morgonen, Penny, raring-
-jag har bett Robert att visa dig runt.
Behöver du inte honom?
Nej, jag kör mig själv. Vi kan inte lämna dig ensam din första dag.
- Jag klarar mig, Jane. - Nej, nonsens.
Tja, jag... Jag måste klä på mig nu.
Jane?
Sa far när han skulle komma tillbaka?
Inte precis, men jag tror inte det blir idag, raring.
Det är underbart här. Så fridfullt.
Ja, det är min favoritplats.
Vi kan simma härifrån på sommaren.
Jag simmar inte.
På grund av era ben?
- Har ni försökt? - Nej.
Ni lär nog finna att ni klarar det väldigt bra.
Ni är väl inte en sådan där typ som inte kan prata om sin...
- Belastning, tror jag att det kallas? - Jag tror inte det.
Att andra inte pratar med er om det utifall att det upprör er.
Ni har nog rätt.
Varför gör folk en sån stor grej över det?
- Hur länge har ni varit så här? - Nio år.
- Ni var på en häst, eller hur? - Hästen var på mig.
Jag gissar att det är första gången ni skämtat om det.
Jag tror nog det.
Varför gömmer ni er bakom dem där?
- Gömmer? - Det är därför ni har på dem, visst?
Som en person som sitter med ryggen mot solen när de pratar med er.
- Är det så det ser ut som? - Det är sant, eller hur?
Jag vet inte. Jag har aldrig tänkt på det.
Jag känner mig mer säker med dessa på.
Jag kan se folks ögon och jag vet att de inte kan se mina.
- Varför skulle ni känna er osäker? - Mina ben, förmodar jag.
Att vara fysiskt beroende av andra-
- bygger inte precis upp självförtroendet.
Ni verkar som en självsäker person.
Mitt beteende igår kväll var inte så självsäkert.
För mycket vin till middagen.
- Jag börjar tro att ni har rätt. - Klart jag har.
En alkoholframkallad hallucination?
Jag tackade er inte för igår kväll, gjorde jag, Bob?
- För vad? - Ni drog upp mig ur bassängen.
En del av tjänsten.
Hur länge har ni jobbat för min far?
- Två år. - Gillar ni det?
Det är enda sättet jag får köra dyra bilar och bo på Rivieran.
- Gillar ni att jobba för min far? - Jag ser honom inte ofta.
Mrs Appleby använder oftast bilen. Han går knappast ut.
Lustigt att han inte bad er att köra honom. När han åkte bort.
Det är inte det enda. Han körde den lilla bilen.
- Vad är lustigt med det? - Han gillar inte små bilar.
- Kanske var den andra inte där. - Det var den.
De var båda i garaget kvällen han åkte.
Jag undrar varför han åkte på kvällen.
Kan ni ta mig upp igen, snälla?
Tillbaka till huset?
Sommarhuset.
- Vad letar ni efter? - Någonting, vad som helst.
Jag trodde ni gick med på att det var din fantasi.
Ja, men det måste finnas något-
- som säger varför min fantasi betedde sig som den gjorde.
Som en död kropp? Förlåt, Penny.
Penny!
Kom till huset. Jag har en överraskning.
- Vad är det? - Kom och se.
Jag tar det, Robert.
- Vad för slags överraskning? - Vänta och se.
Det är till dig.
- Hallå? - Detta är din far, Penny.
Kan du höra mig, Penny?
Vad står på, raring?
- Penny? - Ja.
Jag trodde du försvann. Kan du höra mig?
Ja.
Jag är ledsen att jag inte var där när du kom.
Jane berättade väl att jag är borta på affärer?
Ja.
Jag är borta några dagar till. Ta hand om dig själv och ha kul.
Okej. Tack.
Får jag prata med Jane, är du snäll?
Ja? Hallå.
- Är Penny okej? - Ja, hon är bra.
- Säg att jag kommer snart. - Ja, det ska jag.
- Saknar du mig? - Ja. Vi ses snart.
- Hej då. - Hej då.
Så där. Det får dig att må bättre över igår kväll, visst?
Åh, Penny, jag skulle inte gå tillbaka till sommarhuset om jag vore dig.
Det var en hemsk upplevelse. Vi vill inte upprepa det, visst inte?
Jag klarar mig nu, Jane.
Åh, raring, dr Gerrard kommer på lunch. Går det bra?
Ja, självklart.
- Får jag komma in? - Ja.
Det är om vad jag sa i sommarhuset.
- Är jag förlåten? - Ja, givetvis.
- Vad var överraskningen? - Min far.
Han ville prata med mig på telefonen.
- Inga fler bekymmer? - Jag antar det.
Ska jag ta er på en promenad i eftermiddag?
Dr Gerrards kommer på lunch, han kanske stannar lite längre.
- Bäst att jag klär på mig. - Varför? Måste ni gå ut.
Om han kommer, måste jag hämta honom.
- Har inte han en bil? - Jo, men den är på verkstaden.
Han krockade med den förra veckan. Han är en usel förare.
- Körde ni hit honom igår kväll? - Jag skulle, men...
Nej, det gjorde jag inte. Men jag körde hem honom.
- Hur kom han då ut? - Jag vet inte.
Jag var medvetslös i 20 minuter, visst?
Ja. Han verkade bara vara här. Jag tänkte inte så mycket på det.
- Var han här på middag? - Nej.
I alla fall, hade han varit det, hade ni fått hämta honom.
Ja, det är lustigt.
Jag förstår inte vad som händer här.
En minut tror jag att jag inbillar allting och sen är jag inte så säker längre.
Även nu när jag har pratat med min far, är jag ännu inte säker.
Vad, menar ni att det inte var han?
Jag har inte pratat med min far på nio år. Det kan vara vem som helst.
- Varför? - Jag vet inte. Jag vet bara inte.
Jag ska säga något för er.
Ni sa att det fanns ett brinnande ljus i sommarhuset igår.
Alla sa, "Strunt, det finns ett elektriskt ljus, varför använda ett ljus?"
Vad är det?
Jag skrapade upp det från golvet när mrs Appleby tog in er.
Det är stearin.
Nej, tack.
- Du har inte ätit något, Penny. - Jag är inte hungrig.
Ni borde verkligen äta något. Ni är lite slutkörd, vet ni.
Varför säger ni det?
En resonlig hälsosam person skulle aldrig ha upplevt-
-det ni gjorde igår kväll.
- Ni borde vara särskilt försiktig. - Varför jag?
Er far sa att när ni var barn, var ni rätt fantasifull-
- och benägen att bli skrämd över er egen skugga.
Sen var det er olycka, alla veckorna på sjukhuset-
- det är inte förvånande att ert sinne är lite förvirrat, eller hur?
Ni måste vara försiktig. Chockar som den ni hade igår kväll-
- oavsett om orsaken är äkta eller inbillad-
-kan orsaka stora problem.
Problem som kan vara permanenta.
Kan jag bli galen?
Jag menade inte något så drastiskt.
Vad menade ni?
Det är bara det att om fantasin tar fart-
- måste man försöka få den till verkligheten innan...
Innan det blir permanent, sa ni, dr Gerrard.
- Pierre menar... - Jag vet vad han menar.
Att jag ska akta mig så att jag inte blir galen-
-och blir inlåst.
Bob?
- Miss Penny. - Kan ni ta ner nyckeln åt mig?
Tyvärr. Mrs Applebys har den.
Jag trodde den alltid var på listen.
Jo, men hon bad om den före lunch.
- Varför? - Jag vet inte, tyvärr.
Stearinet ni berättade om...
Jag borde inte ha nämnt det. Det bevisar ingenting.
Det bevisar vad jag försökte säga.
Det bevisar att ett ljus tändes. Det kunde ha varit månader sen.
- Stället används aldrig. - Jag såg det igår kväll.
Ja. Det sa ni.
Ni tror mig inte heller?
Jag tror att ni tror att ni såg något.
Först dr Gerrard och Jane. Och nu er.
Lyssna. Tro mig, jag vill hjälpa, men vet inte vad att göra.
Robert? Jag är redo, Robert.
Kan ni ta bilen till framsidan?
Är du säker på att du inte vill komma?
Åkturen gör dig bra. Ger dig färg på kinderna.
Nej, tack.
Kan jag ta med något från Cannes?
Nej.
Okej.
Jag är tillbaka när det är mörkt.
Kom in.
Om det inte är något annat, mademoiselle, vill jag gärna gå nu.
- Är mrs Appleby tillbaka än? - Nej.
Robert sa att hon skulle shoppa i Cannes.
De är inte tillbaka på ytterligare en halvtimme, tror jag.
Okej. Tack. God natt, Marie.
Bob?
Bob? Är det ni?
Bob?
Far?
Ta med sakerna in hit, Robert.
Hejsan, raring. Varför sa du inte att du ville använda vardagsrummet?
Marie kunde ha tänt brasan.
Vem använder pianot, Jane?
Din far. Ingen annan i huset kan spela.
Han håller det låst.
Han gillar inte att folk rör det, han säger att det förstör tonen.
- Vad för slags bil är en liten bil? - Vad menar du, raring?
Den lilla. Den far körde iväg med.
Det är en vit Simca.
Han är tillbaka. Den är i garaget.
Miss Penny, jag...
Det blir allt, Robert. Ni kan gå.
Jag såg bilen. Den var i garaget.
Vi kom just från garaget. Det fanns ingen bil.
Men jag såg den. Jag var där och såg den.
- Men det kunde du inte. Annars... - Lämna mig ifred.
Penny.
Bob?
- Det fanns ingen bil. - Det var en liten sportbil.
Om jag inte sett bilen hur visste jag om den?
Det gjorde ni inte. Jag berättade det för er.
Men jag såg den, säger jag. Den var där. Jag hörde den komma.
Och någon började spela pianot.
- Pianot var låst. - Jag vet och ingen var där.
Men någon spelade på pianot.
Jag vet att det inte låter förståndigt men...
Garaget. Ja, madam, hon är här.
Ja, jag ska tala om det för henne.
Mrs Appleby bad mig att säga att middag är om en halvtimme.
Oroa er inte för mycket.
Det måste finnas en förklaring för detta.
Vi får försöka komma på något tillsammans, okej?
Tack. God natt, Bob.
God natt, miss Penny.
Bob!
Bob! Han var där.
- Penny, vad är det? - På mitt rum.
Vad är det?
Vad är det för oljud?
Miss Penny. Hon skrek om att någon var på hennes rum.
- Stackars liten. Var är hon nu? - Jag är här.
Vad hände, hjärtat? Vad skrämde dig?
Förlåt. Jag trodde att jag såg något.
Vad? Vad såg du?
Jag verkar ha gjort en höna av en fjäder.
- Min fantasi igen. - Du skrämde ihjäl mig.
- Är du säker på att allt är bra? - Det ska inte hända igen.
Det hoppas jag inte, för ditt huvud klarar inte fler chockar.
Vill du ha din middag här? Vill du det?
- Det är bra nu. - Bra.
Penny, gör det något att jag bjudit dr Gerrard på middag.
Varför?
Jag kan ställa in det.
Gör det inte för min skull.
Det var allt, tack Robert.
Godnatt, frun. Miss Penny.
- Godnatt. Förlåt för att jag... - Prata inte om det.
- Penny, är du säker på att allt är bra? - Snälla, jag mår dåligt nog.
- Gör det inte värre. - Självklart inte.
Vi ses vid middagen om 20 minuter.
Tack.
Bob. Jag hoppades att du skulle komma.
Du inbillade dig inte, eller hur?
Nej.
Berätta vad du såg.
Min far.
Han satt där, i sin stol.
Och han var död.
Och...
han flyttade huvudet. Det var hemskt.
Var du utanför rummet?
Jag gick till lusthuset för att se ljuset.
Samma ljus som igår.
- Det var modigt. - Jag ville veta vad det var.
När jag var där såg jag ljuset slockna härinne så jag rusade tillbaka.
Bob, han satt här och väntade.
Vad är det?
Det är vått. Dyngsurt.
Vad betyder det, Bob?
Din far är väldigt rik, visst?
- Ja? - Vet du vad som står i testamentet?
- Vad menar du? - Vem får pengarna om han dör?
- Jag. - Allt? Mrs Appleby då?
Det finns en stiftelse. Hon får räntan.
Är du säker? Kan försäkringen ha ändrats?
Du har inte träffat din far på länge.
Det kan den inte. Pengarna var min farfars-
-och han var inte för omgifte.
Finns det några villkor?
Om jag är död eller oförmögen får Jane pengarna.
Oförmögen?
Oförmögen att ta hand om egendomen-
-omyndigförklarad, galen...
De vill ha dig ur vägen innan din far visar sig vara död.
- På så sätt får du inga pengar. - Det får Jane.
Bob, det betyder att de dödade min far.
Kanske, men troligtvis inte.
Då skulle de ha dödat dig också utan några som helst skrupler.
Besvären de går igen för att göra dig galen-
- pekar på att din far varit med om en olycka-
-som de håller tyst om.
Sen när de kan göra sig av med dig riggar de olyckan...
- så att det ser ut som det precis hänt. - Vad ska vi göra?
Det är bara gissningar. Det skulle vara bättre med bevis.
Men?
Det låter inte särskilt trevligt, men din fars kropp ligger någonstans.
Vi måste hitta den.
Bob, jag är rädd.
Jag får leta när din styvmor lagt sig.
Jag vill följa med.
Okej. Dra för gardinerna när jag går.
När hon lagt sig kan du öppna dem. Jag håller utkik efter ljuset.
Bob?
Tack.
- Pierre? - Tack.
Penny?
- Penny... - Vad vill du?
- Pierre vill bara hjälpa dig. - Snälla, Jane.
Handlar det om min mentala hälsa vill jag inte höra.
Det handlar om dina ben.
När träffade du en specialist senast?
- Hurså? - Berätta.
För tre år sen.
Därför vill jag att du träffar en nu, i Zürich.
Jag har träffat specialister över hela världen...
- och de säger samma sak allihop. - Jag vet.
Men det var tre år sedan sist.
Penny, vet du vad paralysis hysteria betyder?
Det händer när en person förlorar kontrollen över muskler eller lemmar-
-på grund av en rädsla eller olycka.
Det finns vävnadspatologi som förklarar det.
Det finns inga fysiska symptom som förklarar det-
- men faktumet kvarstår. Personen är totalt oförmögen att...
Att gå, till exempel.
Anledningen är psykisk, inte fysisk.
Det finns ingen fysisk anledning till att den här personen inte reser sig-
-och går som resten av oss.
Det är en psykisk blockering som hindrar henne.
Menar du att jag inte är en krympling?
- Att det sitter i huvudet? - Jag menar att det kan vara så.
Hästen som föll på mig, sitter det också i huvudet? Inbillade jag mig det?
Det var grundorsaken, det erkänner jag.
Men den fysiska skadan kan har läkt sedan dess.
Men psyket vägrar inse det.
Därför är jag väldigt orolig över din mentala hälsa.
Med all förvirring som pågår-
- kan du inte kräva att hjärnan reagerar rationellt.
Dr Gerrard, jag är en krympling. Min rygg bröts på två ställen.
Om du vill ha en teknisk diagnos-
- uthärdade jag en flerfaldig fraktur på den första ländkotan-
- och en enkel fraktur mellan den femte och sjätte cervikalen.
Jag kan visa dig röntgenbilderna.
Det var inte inbillning då, och det är det inte nu heller.
Tror du att jag finner nöje i att sitta fast i den här stolen-
- och vara beroende av alla som har lite tid över?
Tror du inte att jag vill kunna...
dansa och simma och rida...
eller bara promenera, som vanligt folk?
Jag tycker inte om det. Jag hatar det. Mer än något annat.
Du säger att mitt psyke påverkar mina ben. Du har fel.
Mina ben påverkar mitt psyke.
Jag vill inte prata mer om det.
- Penny, jag tror Pierre menade... - Jag vill inte prata om det, Jane.
- Sover hon? - Hon lade sig för 20 minuter sen...
men jag tänkte vänta lite längre.
- Då har vi stället för oss själva. - Var ska vi leta?
Jag har tänkt sedan vi pratade.
Vädret är inte så kallt.
Kroppen...
Den kommer inte hålla länge.
- Den kan bara vara på ett ställe. - Var?
Djupfrysen.
För en vecka sedan bad mrs Appleby mig att sätta dit ett nytt lås.
Ska vi gå?
Okej?
Ja.
Vad ska vi göra nu?
- Leta vidare. - Var?
Jag vet inte.
Vi kan inte titta mer ikväll. Jag tar dig tillbaka till ditt rum.
- Låset då? - Jag fixar det senare.
Varför kan vi inte bara berätta vad vi vet.
Men vi vet ju ingenting, Penny.
Vi kan inte gå till polisen och säga att vi tror att din far har dött-
- och att din styvmor och dr Gerrard försöker dölja det.
- Varför inte? - Utan bevis...
tror de inte på oss. Vi måste hitta kroppen.
Men var? Du sa själv att en kropp inte...
Inte håller. Var kan den vara?
Nära huset någonstans.
Jag är inte mycket till hjälp. Jag kan inte ens gå upp för trappan.
Det är bra det. Jag vill inte att något händer dig.
Jag kommer på något. Jag tar dig tillbaka till lunchen.
Varför gör du det här för mig, Bob?
Jag tycker inte om att se någon råka illa ut.
Jag tyckte om din far. Jag tycker inte om din styvmor eller den där Gerrard.
För att du är vacker.
Det är inte av sympati?
Visst är det det. Men inte av anledningen du tror.
Du är en trevlig person som råkat illa ut, därför har du mina sympatier.
Inte på grund av de här?
Jag har sagt det tidigare, det är trist. Men det finns de som har det värre.
Det finns en till anledning. Vill du veta vad?
Jag hade inte tänkt göra det förrän allt det här var över.
Jag är glad att du gjorde det.
Om jag inte kör in dig snart, får jag se mig om efter ett nytt jobb.
Penny, du börjar väl inte komma för nära Robert?
För nära?
Jag har sett er tillsammans, och ni verkar...
Glada är ordet, Jane.
Vi vill att du ska vara glad, hjärtat, missförstå mig rätt. Men inte Robert.
Vad skulle du tycka om att jag ordnade en fest och bjöd in några från trakten?
- Som dr Gerrard? - Tycker du inte om honom?
- Inte direkt. - Du måste prata med din far.
Det är hans vän, inte min.
Jag tänkte på monsieur Gaston. Han bor på andra sidan viken.
Han har två söner i din ålder. Sen finns det John Blakeman...
Tack Jane, men helst inte.
Okej, Penny.
Det kan inte vara kul att vara du just nu, gumman.
Men på sommaren är det underbart här.
Vi kanske kan få poolen tvättad, och då kanske du kan simma.
Madame Latour, madame.
Min sömmerska. Jag skulle ha träffat henne i Cannes.
Det dröjer inte länge.
- Vad är det Penny? - Ingenting.
Du såg konstig ut.
Jag ska iväg i eftermiddag. Jag kommer inte hem förrän tio.
- Klarar du dig? - Jag vill helst inte vara ensam.
Självklart inte. Jag ska fråga om Marie kan stanna.
Gör dig inte besväret. Om jag vet att Robert är på sitt rum är jag inte orolig.
Jag kan köra själv.
Är du säker på att du vill?
Det är kallt.
Lika bra att få det överstökat.
Nu ska vi se.
Hittar du något?
Det är kolsvart därnere.
Det kanske vore bättre om...
Han är där, va?
Vad ska vi göra?
- Gå till polisen. - Nu?
Det finns ingen anledning att vänta, vi har hittat det vi sökte.
- Vad gör vi med...? - Vi lämnar honom där.
Vi tar med polisen hit och visar dem.
Jag följer med.
Okej. Jag klär på mig så ses vi på framsidan.
Klarar du det?
Fem minuter.
- Du vill väl inte ha stolen? - Tydligen inte.
Tänk om de hittar stolen?
Det spelar ingen roll. Inget spelar roll när vi kommer tillbaka.
Hur lång tid tar det att åka dit?
Det är dumt att gå till bypolisen, killen där är värdelös.
Vi åker upp till Cannes. Det tar bara en halvtimme.
- Det är snart över, Penny. - Jag tänkte på min far.
Jag kände honom aldrig, men visste att han var snäll.
När mamma hade skilt sig från honom gjorde han saker för henne.
Små saker, som...
Han mindes alltid hennes födelsedag.
Hur kan det här ha hänt, Bob? Hur?
- Girighet. - Hon var hans fru.
Hon måste ha älskat honom. Kan kärleken bara dö?
Inte dö. Men den kan dödas... Av annan kärlek. Av någon annan.
Dr Gerrard.
Jag antar det.
Vad är det?
- Det är din styvmor. - Stanna inte. Jag är livrädd.
Hon kommer känna igen bilen. Jag måste stanna. Jag sköter pratet.
Kommer hon vara död?
Hon är ju en krympling, eller hur? Hon är död.
Det funkade, Bob. Det funkade.
Olyckan kommer upptäckas. Det blir dödsfallsutredarens uppgift.
- Allt blir bra för oss? - Ja, det blir det.
Snälla Bob, stäng av den.
Jag gillar det. Det blir en bra dödsmässa.
Snälla Bob.
För oss.
Vad är det?
Att vi dödade henne.
Vi kom överens om det om inte det andra fungerade.
Om vi ändå kunde ha gjort det utan att döda henne.
Jag trodde allt skulle lösa sig med hennes fars olycka.
Det verkade som saker...
Vad är det Bob? Varför ler du?
Du trodde väl inte att han råkade ut för en olycka?
- Gjorde du det? - Snälla Bob...
- Gjorde du det? - Bob, gör det inte.
Han simmade som en fisk, det vet du.
Vet du vad jag gjorde?
Jag tryckte ner honom under vattnet.
- Sluta Bob. - Jag såg hans fula anlete...
- när han försökte hålla andan. - Sluta, snälla.
Sen kom det bubblor. Och han slutade kämpa.
Jag fick ditt telefonsamtal i morse, samtidigt som den här rapporten.
Ett bromsspår på klippan.
En bil uppochner i 9 meter djupt vatten.
Det verkar som de hör ihop. Jag är ledsen.
Din styvdotter hade inte bott hos dig länge, förstår jag?
Fyra dagar.
- Och monsieur Appleby? - Han kom hem igår kväll.
De åkte en sväng tillsammans för de ville lära känna varandra igen.
De hade inte setts på tio år. Jag var en utböling.
Det måste ha varit svårt för dig.
Lite. Men det hade blivit bra, det vet jag. Och nu det här.
Du har mina djupaste sympatier mrs Appleby.
Du befinner dig i huset om vi behöver nå dig?
- Nå mig? - Kropparna måste identifieras.
- Måste jag...? - Ja, enligt lagen.
Din makes advokat har informerats.
Han kommer från London idag.
Han åker raka vägen till huset.
Det kommer bli mycket för dig att göra.
Din make var väl rik?
- Jag antar det. - Och nu får du allt.
Jag tror det. Det skulle ha varit Pennys.
Det kan man säga.
Kan du be advokaten kontakta mig?
Ja, det ska jag. Tack kommissarien. Du har varit väldigt vänlig.
Jag ordnar en bil som kör dig hem.
Mrs Appleby har sin egen bil.
Jag vet. Men jag vill att du följer med mig till brottsplatsen.
Du måste identifiera bilen.
- Det är okej, Robert. - Om du säger så, frun.
- Adjö, kommissarien. - Adjö, mrs Appleby.
- Jag väntar utanför. - Tack.
Kan du identifiera bilen härifrån?
Knappt.
Självklart inte.
Röjdykaren ska försöka avgöra, färgen, märket och serienumret.
Sen vet vi.
Jag ska gå ner och tala med dykaren.
Det finns gott om tid. Du väntar här.
Du har mina sympatier, mrs Appleby.
- Vilken tragedi. - Tack, mr Spratt.
Jag har försökt ordna med så få papper som möjligt.
Du ska veta att det finns en hel drös lagliga papper som måste tas om hand.
- Självklart. - Innan något blir officiellt...
måste vi vänta på dödsfallsutredaren.
Om du behöver något under tiden, säg till mig.
Din makes testamente är klart och tydligt.
Allt han har ska tillhöra dig, utan några tillägg i testamentet.
Om du skriver under på papperet där jag har satt ett kryss.
Det låter dig ta pengar från egendomen medan vi väntar på uppgörelsen.
Det var en sak till, mr Spratt.
Jag har förstått att vid en olycka där båda parter dör-
- kan det ibland lagligt tvistas om vem som dog först.
Visst är det så. Men jag ser inte varför det skulle spela någon roll.
- Det här var en olycka. - Vilket?
Både min make och min styvdotter var i bilen tillsammans.
Din styvdotter, miss Penelope?
Berättade de inte det? Jag trodde polisen...
Jag är ledsen, mrs Appleby. Jag förstår inte riktigt.
Både min make och Penny var i bilen. De...
De dog tillsammans.
Det är omöjligt.
Varför säger du så, mr Spratt? Det är faktum.
- De tog en tur och... - Mrs Appleby, du måste väl veta.
Din styvdotter, miss Penelope Appleby-
- begick självmord för tre veckor sedan, i Schweiz.
Hur är det fatt, mrs Appleby? Vill du ha något?
- Mrs Appleby? - Jag är ledsen.
Din maken kan inte ha berättat.
Hans dotter åkte på semester med en följeslagare, miss Frensham.
Hon dränkte sig själv.
Hon hade alltid svagt psyke.
Det var på grund av hennes paralysis.
Jag måste få hämta dig lite konjak.
Kom ner hit ett slag.
Ursäkta att jag ber dig att komma ner.
Det är enklare än för mig att ta mig upp.
Vi måste ändå gå ner igen meddetsamma.
Jag tycker inte om att klättra.
- Är det bilen? - En Rolls-Royce, svart och silver...
med numret 278EMO6.
- Är det bilen? - Ja, det är det.
- Är du säker? - Självklart är jag det.
Konstigt. Det är bara en person inuti.
- En man. - Flickan? Dottern?
Det finns inget spår av henne.
Jag måste åka nu, mrs Appleby.
Jag måste rapportera till polisen.
Självklart.
Är du säker på att allt är okej?
- Jag mår bra, tack. - Jag visar mig själv ut.
Är din vän okej därute?
Vän?
Den unga fröken.
Farväl, mrs Appleby.
God morgon, Jane.
Varför så tyst?
- Vem är du? - Maggie Frensham.
Frensham? Följeslagaren.
Det stämmer. Peggys vän.
Jag förstår inte.
Jag såg Penny dö under tre år, mrs Appleby.
En bit i taget. När hennes mor dog blev hon ensam.
Det var outhärdligt för en flicka som Penny.
Jag stod inte ut längre, så jag skrev till hennes far.
- Skrev du till honom här? - Ja.
Han svarade. Han sa att hon inte kunde kom hit-
-för att något skumt utspelade sig.
Han sa inget till mig.
Det skulle han inte ha gjort, mrs Appleby.
Det var du som störde honom.
Penny slutade äntligen att kämpa.
Hon smet iväg och dränkte sig en kväll.
Två veckor senare öppnade jag ett brev som var till henne.
"Snälla kom hem, Penny.
Jag har alltid velat ha dig här. Underskrivet, far."
Penny var död, mrs Appleby. Och hennes far visste det.
Hur visste han det?
Jag berättade det. Jag talade med honom natten Penny dog.
Talade du med honom här?
Ja. Det var då han berättade om sin vän.
Vilken vän? Vem?
Kan du inte gissa, mrs Appleby?
- Pierre. - Det stämmer. Dr Gerrard.
När brevet dök upp med din makes underskrift-
- visste jag att något var fel eftersom han visste att Penny var död.
Jag kontaktade dr Gerrard, och vi bestämde vad vi skulle göra.
- Du är ingen krympling. - Nej.
Nej, det är jag inte. Därför lever jag fortfarande.
Jag öppnade dörren igår och hoppade ut.
Det var Robert. Han sa åt mig...
- Vad tänker du göra nu? - Jag måste fråga dig, mrs Appleby.
Är det pengarna?
Nej, jag vill inte ha pengarna. Jag har mer än tillräckligt.
Penny och jag stod varandra nära. Hon lämnade kvar en del åt mig.
- Är du Robert, chauffören? - Ja, sir.
Jag är Spratt, mr Applebys advokat.
Jag lämnade precis mrs Appleby. Hon verkar inte må så bra.
Håll ett öga på henne. Bara flickan verkar vara där.
- Flickan? - Krymplingen i rullstol.
Jag är på Grand Hotell om ni behöver nå mig.
Snälla, är det något...?
Ingenting, mrs Appleby.
Bob.
Bob!
Monsieur Robert, följ med mig.
Ta dig härifrån, Maggie.
Det finns inget kvar för dig här.
Översättning av Sarah Chu / Stephanie Ardesjö
Översättning: Sarah Chu & Stephanie Ardesjö